\chapter{ПРИКМЕТНИКИ}

\section{Ступенювання якісних прикметників}

Вищий ступінь якісних прикметників творять, як відомо, додаванням до основи чи кореня звичайного ступеня прикметника суфікса "`-іш-"' або "`-ш-": "`червоний"' "--- "`червоніший"', "`довгий"' "--- "`довший"; найвищий ступінь порівняння твориться з вищого ступеня прикметника додаванням до нього префікса "`най-": "`червоніший"' "--- "`найчервоніший"', "`довший"' "--- найдовший.

Є ще й складена форма вищого ступеня прикметників, що твориться додаванням до звичайного ступеня слова "`більш": "`витриманий"' "--- "`більш витриманий"', "--- і найвищого ступеня, складеного з слова "`найбільш"' і звичайного ступеня: "`найбільш витриманий"'.

Хоч ці форми ступенювання прикметників "--- проста й складена "--- є ніби паралельні, проте українська художня література й жива народна мова давали перевагу, за деякими винятками, простій: "`Їй-бо, взяла б оцю спідницю, якби ж трошки довша була"' (з живих уст); "`І були вони, всі ті таланти рідного люду, ті найулюбленіші діти свого смутного краю, як і цеє вбоге й забите дівча, "--- люди з найбідніших бідні, з найтемніших темні, були наймитами в чужих людей і пасинками долі"' (С. Васильченко).

Однак на сторінках газет, а часто й у науковій літературі вдаються до складеної форми ступенювання: "`Цей спосіб "--- більш зручний для практичного застосування"', "--- читаємо в журналі; "`Самі передові райони області ще не закінчили збирання врожаю"', "--- читаємо в газеті; "`Найбільш цiкaвим був виступ акробатів"', "--- чуємо в доповіді; "`Передова частина української інтеліґенції намагалася зробити українську літературу більш дійовою і активною"', "--- бачимо в дисертації. Але куди природніше звучить по-українському: "`спосіб зручніший"', "`найпередовіші райони"', "`нaйцiкaвiшим був виступ акробатів"', "`зробити українську літературу дійовішою й активнішою"'.

Складеної форми ступенювання вживають здебільшого тоді, коли вона стосується дієприкметника. Наприклад: "`випробувати"' "--- "`випробуваний"' "--- "`більш (найбільш) випробуваний"'. Ця форма буває потрібна й тоді, коли порівнюють не іменник з іменником через прикметник вищого ступеня, а "--- прикметник із прикметником: "`Він "--- більш хитрий, як розумний"'. У такому разі слово більш відповідає російському скорее: "`Он "--- скорее хитрый, чем умный"'. Допоміжне слово "`найбільш"' часто не так порівнює, як відзначає вагу або роль прикметника в фразі, відповідаючи якоюсь мірою російському главным образом: "`Це є найбільш характерні ознаки нашого часу"'.

Слово "`самий"' як допоміжне для творення найвищого ступеня порівняння часом трапляється в класичній літературі: "`Перед рундуком стояв уже трояк самих кращих поштових коней"' (Панас Мирний). Однак уживати цієї форми не варто, щоб не плутати слово "`самий"' із подібним щодо звукового складу словом "`самий"', яке означає "`один тільки"': "`Ми вже так вихарчувалися, що їмо самий хліб і цибулю"' (І. Нечуй-Левицький). Поєднуючись часто з прислівником тільки, слово самий підкреслює винятковість: "`У нашій області "--- самі тільки передові райони, тому й область звуть передовою"'.

Якщо треба надати щонайбільшої міри певній ознаці, то до найвищого ступеня порівняння додають частки "`що-"' або "`як-": "`Він "--- щонайстаріший над усіма"' (Г. Квітка-Основ'яненко); "`Данилові довелося лише думати про якнайскорішу реалізацію свого плану"' (І. Ле).

Вищий ступінь порівняння прикметників звичайно вимагає після себе прийменників "`від"', "`за"', "`над"', "`проти"' з відповідними відмінками або сполучників "`як"', "`ніж": "`Страх "--- більший від переполоху"' (М. Номис); "`Це буде мій твір, може, кращий за ті, які ви читали"' (М. Коцюбинський); "`У дружбі він свої чуття гартує, у нім сильніше "`наше"' над "`моє"' (І. Муратов); "`У нашім раї на землі нічого кращого немає, як тая мати молодая з своїм дитяточком малим"' (Т. Шевченко); "`Повітря в горах "--- дуже прозоре, отже, й видимість тут стала набагато краща, ніж на рівнині"' (О. Гончар).

Проте в поточному мовленні часом доводиться спостерігати відступи від цього правила, коли, аби утворити вищий ступінь прикметника, вдаються до прислівникової форми з родовим відмінком слова: "`У зайця задні ноги довше передніх"'; "`Він розумніше свого брата"'. Ці відступи "--- помилкові. Треба казати: "`задні ноги "--- довші, ніж (як або за) передні"', "`довші проти передніх"', "`розумніший за (від або проти) свого брата"', "`розумніший, ніж (як) його брат"'.

\section{Дієслова від вищого ступеня порівняння прикметників}

Українська літературна мова й народне мовлення засвідчують дієслова, утворені від вищого ступеня прикметників за допомогою інфінітивного суфікса "`-ти"', а іноді й префікса "`по-": "`широкий"' "--- "`ширший"' "--- "`ширшати"', "`холодний"' "--- "`холодніший"' "--- "`холоднішати"' "--- "`похолоднішати"'. Наведемо приклади: "`Тюрма неначе ширшає"' (Т. Шевченко); "`Просто фізично відчуваю, як я змужнів і навіть пoрозумнішав"' (Ю. Яновський); "`Погіршали харчі, похолоднішало в хаті, але Пріська не звертала ні на що уваги..."' (Л. Яновська).

Із цього слід зробити висновок, що не конче треба вживати зворотів із дієсловом "`стати"' або "`зробитись"' і відповідним прислівником (прикметником) у вищому ступені порівняння, на зразок: "`стало холодніше"', "`він зробився розумнішим"', "--- і там, де тільки можна, треба користуватись формою дієслова, утвореного від вищого ступеня прикметника.

\section{Особливості деяких прикметників у словосполуках}

Прикметники "`багатий"', "`хворий"', "`гарний"', "`пoганий"', "`високий"', "`бистрий"' та інші вимагають після себе прийменника "`на"' з іменником у знахідному відмінку: "`Настя така багата на слово, що я не мала коли й промовити до бабусі"' (Ганна Барвінок); "`Удався бідний на розкоші, та бистрий на розум"' (із живих уст); "`Він "--- змалку хворий на груди"' (з живих уст); "`На обличчя був препоганий"' (Б. Грінченко); "`На зріст височенька"' (Б. Грінченко). Прикметник "`заздрісний"' ("завидющий") стоїть із прийменником "`на"' та іменником у знахідному відмінку("`заздрісний на чуже"'), або з прийменником "`до"' й родовим відмінком іменника ("`заздрісний до чужого"'), або без прийменника, лиш з іменником у давальному відмінку ("`заздрісний чужому"'); прикметник "`ласий"' стоїть із прийменником "`на"' та іменником у знахідному відмінку ("`ласий на ковбаси"') або з прийменником "`до"' та іменником у родовому відмінку ("`ласий до ковбас"').

Прикметник "`свідомий: стоїть у реченнях звичайно з іменником у родовому відмінку "--- "`свідомий чого": "`Маяковський був свідомий великого значення кіно"' (журнал "`Мистецтво"') .

Прикметники "`близький"', "`цікавий"' стоять у реченнях або з іменником у родовому відмінку, або з прийменниками "`до"', "`на"' й відповідним відмінком залежного іменника: близький смерті й близький до смерті, цікавий того й цікавий на те ("`Зо всього знає дядько потроху, а цікавий на такі речі "--- страх!"' "--- М. Коцюбинський).

Ці паралельні форми, коли прикметник вимагає після себе прийменника або виступає без нього, треба знати, особливо літераторам, коли розмір і ритм тексту потребують конденсованого вислову: "`близький смерті"', "`цікавий знати"' тощо.

Слід мати на увазі й те, що інколи в реченні відривають прикметника від іменника, до якого він належить, щоб надати фразі характеру врочистості: "`У перснях вона срібних руками у стан хибкий узялася"' (Марко Вовчок); "`Навчив його, мов сарану, скакати і голосним лякати серце ржанням"' (П. Куліш).

\section{ЗАУВАЖЕННЯ ДО НИЗКИ ПРИКМЕТНИКІВ}

\subsection{Благополучний чи щасливий?}

"`Фактичні результати перельоту, благополучна посадка важкої двомоторної машини в районі боліт і озер... "--- неперевершений приклад високої майстерності, доблесті"', "--- читаємо в журналі. Виникає питання: яка потреба була вдаватися в цій фразі до старослов'янізму "`благопoлучна"? Старослов'янізмами звичайно користуються тоді, коли хочуть надати фразі тону іронії або, навпаки, врочистості, але ні того, ні того нема в наведеній на початку фразі, тому тут більше підходять українські відповідники щасливий, щасний, безпечний (коли йдеться про особу): "`Щасливого лову! "--- кивала вона головою рибалці"' (М. Коцюбинський); "`Нехай Бог дає тобі щасну годину"' (Ганна Барвінок); "`Будьте безпечні!"' (Словник за редакцією А. Кримського). Те саме можна сказати про прислівник "`благополучно"', який витискує з мовного вжитку прислівник "`щасливо": "`Усі підводи благополучно перейшли колію, пропустили зустрічний поїзд"', "--- а тим часом у живому мовленні чуємо: "`Прощавайте, щасливо доїхати!"'

Таким же, без потреби, штучно занесеним у нашу повсякденну мову, є близький до прикметника "`благополучний"' іменник "`благополуччя"', що часто трапляється на сторінках періодичних і неперіодичних видань, але не чується в живому народному мовленні: "`Це тільки видимість благополуччя"'. Якщо поминути суто стилістичні потреби, "--- збереження прямої мови персонажа твору, бажання надати фразі канцелярського або іронічного звучання, "--- не слід послугуватись цим іменником, а тим більше надуживати ним, бо маємо відомі українські відповідники: "`щастя"' "`Де відвага, там і щастя"'. "--- Прислів'я), "`добробут"' ("`Буде на сторожі добробуту народного стояти"'. "--- П. Куліш), гаразд ("`Живуть собі люди в добрі та гаразді"'. "--- Словник за редакцією А. Кримського).

\subsection{Виключний, винятковий, надзвичайний}

У сучасного письменника, мова творів якого справляє загалом добре враження, читаємо: "`Земля в житті Ванди відігравала виключну роль"', "--- а через сторінку знов: "`І потрібно було виключного факту, щоб прихильність Ванди зламалась"'.

Прикметник "`виключний"' не тільки часто поглинає інші, більш підхожі слова, як бачимо в наведених фразах, а часом траплявся й у нашій класичній літературі: "`Йому, либонь, трапились на сей раз якісь виключні вражіння"' (Олена Пчілка).

У сучасній українській літературній мові, відповідно до російського слова "`исключительный"', є прикметники "`винятковий"', "`надзвичайний"', що їх дає тритомний Російсько-український словник. Ось приклади: "`Це траплялося рідко, при виняткових випадках"' (І. Нечуй-Левицький); "`Перед з'їздом стояли завдання виняткової ваги"' "`Радянська Україна"'); "`Винятковий закон"', "`Надзвичайні заходи"', "`Надзвичайне становище"' (Словник за редакцією А. Кримського).

З цього випливає що й письменникові, з твору якого процитовано на початку дві фрази слід було написати "`виняткову роль"', "`надзвичайного (виняткового) факту"'.

\subsection{Відкладний, виложистий, викладчастий (викладчатий), відкотний (відкотистий), із закотою}

"`У польовій формі військовослужбовців гімнастерку замінено на кітель з відкладним коміром"', "--- надруковано в газетній статті, де впадає в очі трохи дивне в цьому контексті слово "`відкладний"'. Адже воно, за Словником Б. Грінченка, означає по- російському "`откладываемый"', "`отложенный"', наприклад: "`Що маєш робити, то роби сьогодні, бо тільки їден сир відкладний добрий"' (М. Номис); те саме стверджує й Словник за редакцією А. Кримського: "`Відкладна справа"'.

Очевидно, автор статті хотів якось передати по-yкраїнськомy російський вислів "`отложной воротник"', так для нього є низка відповідників: "`виложистий комір"' (Словник Б. Грінченка), "`викладчастий"' або "`викладчатий комір"' у сорочці (І. Нечуй-Левицький), "`відкотний"' (відкотистий) комір"' (Словник за редакцією А. Кримського), нарешті "`комір із закотою"', що має дівочий одяг (Словник Б. Грінченка). То навіщо українському слову "`відкладний"' надавати невластивого йому значення, коли маємо інші слова, що точно передають потрібне нам поняття? Нема ніякої потреби.

\subsection{Військовий і воєнний}

Слова "`військовий"' і "`воєнний"' є в українській мові, але означають вони не одне й те ж, тому, мабуть, і трапляються часто помилки, коли їх ставлять не там, де треба, наприклад: "`На колгоспному святі врожаю були й представники воєнної частини"'; "`Мій батько за часів військового комунізму був ще студентом"'.

Прикметник "`військовий"' позначає те, що стосується війська: "`військова служба"', "`військовий суд"', "`військова частина"' тощо, наприклад: "`У хату вступив гість... військовий лікар"' (М. Коцюбинський). Але те, що походить від слова "`війна"', українською мовою "--- "`воєнний": "`воєнна перемога"', "`воєнна поразка"', "`воєнний час"' тощо, наприклад: "`Мир! Завайовано змогу мирно жити, не буде ще однієї воєнної зими"' (О. Гончар); "`Я згадую тяжкі воєнні дні, коли на нас фашистська йшла навала"' (І. Нехода).

Отож, у двох перших фразах треба було написати: "`були й повноважні військової частини"', "`за часів воєнного комунізму"'.

\subsection{Вірний, правдивий, правильний, певний, слушний}

Прикметник вірний і прислівник вірно з якогось часу не тільки витискають з ужитку інші, відповідніші слова, а й набирають невластивого їм значення. Не тільки в діловій мові, а й у сучасних художніх творах ми часто натрапляємо на ці слова в значенні "`правильний, певний"': "`Учинити напад на аеродром ? це все одно, що повести на вірну загибель сотню бійців"'; "`Дрімлюга знайшов вірний шлях"'; "`Ти стоїш на вірній дорозі"'; "`Сама глибинами серця відчувала ? вірно робить син"' .

А тим часом в українській класиці й фольклорі цих слів уживали в далеко вужчому значенні, надаючи їм поняття тільки відданості: "`Ой вийди, вийди, дівчино моя вірная"' (народна пісня); "`Без вірного друга великая туга"' (прислів'я); "`Хто вірно кохає, той часто вітає"' (М. Номис).

Якщо в фразі йдеться не про відданість, а про правильність, слушність, правдивість, тоді треба вдаватись до інших прикметників і прислівників: "`А щоб певна була правда, то нехай шлях покаже"' (Т. Шевченко); "`Землі своєї зелень і блакить любив я серцем і на схилі віку хотів про це правдиво повістить"' (М. Рильський); "`Не раз, заблудившись, навмання йшли мандрівники тайгою, намагаючись знайти правильний напрям"' (О. Донченко); "`Надія теж не докучала розпитами. Також відкладала до слушного вільнішого часу"' (Я. Баш); "`Сьорбаючи чай, Артем чекав на слушну хвилину..."' (А. Головко).

З цих прикладів само собою випливає, що в наведених на початку фразах слід було написати: "`на певну загибель"', "`правдивий шлях"', "`на правильній (на правдивій) дорозі"', "`слушно робить син"'.

Іноді поряд із прикметниками правильний, поправний уживають і прикметника вірний у таких висловах: вірний переклад, вірний рисунок (малюнок), цебто "--- відповідний ориґіналу, натурі, точний (Словник за редакцією А. Кримського).

\subsection{Вірогідний та ймовірний}

Ці прикметники часом уважають за тотожні й помилково пишуть: "`Я знаю про це з імовірних"' джерел"'; "`Таке припущення "--- вірогідне"'. А треба було написати навпаки: в першій фразі "--- "`вірогідних"', у другій "--- "`імовірне"'.

Прикметник "`вірогідний"' означає "`цілком певний, цілком правдивий, достеменний, перевірений"': "`Вірогідні написання букви "`і"' замість "`о"', починаються з XIV -XV вв."' (А. Кримський); а "`ймовірний"' "--- це "`той, що його можна тільки припускати"': "`Пригоди були довгі, плутані і завжди переходили межі ймовірного"' (В. Козаченко). Крім того, слово "`ймовірний"' означає ще "`довірливий, той, що легко вірить"': "`Імовірний він дуже: найбрехливішому брехунові ладен зараз повірити"' (Словник за редакцією А. Кримського).

\subsection{Горiшній, вepхнiй, дoлішній, нижній}

Як правильно казати "--- "`горішня полиця"' чи "`верхня"', "`нижній кінець стовпа"' чи "`дoлішній"? Таке питання постає навіть перед тими, що добре знають українську мову, але не визначаються відчуттям її.

Чи є якась значеннєва різниця між словами "`горiшній"' і "`вeрхній"', "`дoлішній"' і "`нuжній"', чи однаково, приміром, що "`горiшній"', що "`вeрхній"? У деяких випадках ці слова бувають справді тотожні, наприклад, у назвах місцевості, надто коли її визначають за течією річки: Верхні й Нuжні Млинu, Горішні Млинu, а також у назвах вітрів: "`вeрхній вітер"' і "`горiшній"' (на Дніпрі й Кубані). Але в деяких висловах треба вжити саме одного слова, а не другого, як ось, приміром, "`горішня хата"' "--- кімната в бік гір, "`верхні зуби"', "`верхня щелепа"' (Словник Б. Грінченка), "`верхній одяг"', "`Верхня Хортиця"', "`Дніпровий Низ"'.

Полиця може бути горiшньою й вeрхньою, залежно від тексту: у вагоні чи в шафі "--- горішня полиця, бо її приладнано вгорі; якщо кілька полиць покладено купою долі, одна на одну, то полиця, що лежить зверху, зветься вeрхньою.

Так само є певна різниця між словами "`нижній"' і "`долішній": "`нижній"' "--- це "`той, що міститься нижче від чогось"' ("`Червоний відблиск від нього (багаття) осяває нижні гіллячки чорних верб"'. "--- М. Коцюбинський), а "`долішній"' "--- "`той, що при самому долі"' ("`Долішня частина п'єдесталу робить чималий виступ"'. "--- Леся Українка).

З цього можна зробити висновок, що не слід давати переваги якомусь одному слову над іншим або ставити ці слова навмання, не вважаючи на вимоги тексту, бо так звужуються наші мовні можливості, а тим самим збіднюється мова.

\subsection{Громадський, громадянський, цивільний}

Прикметник громадський, що походить від іменника громада, означає "`належний до певного колективу людей"': "`Громадських людей кликали цінувати"' (Марко Вовчок); "`Тут кінчалося місто і далі лежав уже громадський вигін, на якому стояли гамазеї з хлібом"' (П. Панч). Прикметник громадянський вказує на суспільство або людність цілої країни, на все громадянство, що підлягає законам країни й виконує пов'язані з цим обов'язки. Від цього маємо вислови: громадянські права, громадянська війна, цебто війна різних класів одного суспільства, тощо.

Властиве українській мові слово цивільний, як і прикметник громадянський, відповідає російському гражданский, штатский: "`Він не знаходив принципової різниці між своєю роботою в армії й своїми цивільними перспективами"' (Л. Смілянський); "`Це був кремезний хлопець у цивільному костюмі"' (Ю. Смолич);"`Художник розбудив ще якогось цивільного в кепі, в благенькому демісезонному пальті..."' (О. Гончар). Із цих прикладів бачимо, що прикметник цивільний -протилежний слову військовий тощо. Кажемо: цивільне будівництво, а не громадянське, хоч може бути громадське будівництво, коли щось будується на громадських засадах; цивільне законодавство, цивільний кодекс "--- протилежно до карного кодексу, цивільний шлюб, а не громадянський шлюб, "--- на відміну від церковного шлюбу.

\subsection{Дальший і подальший}

Не знати чому слово подальший так уподобали сучасні автори, що воно майже заступило близьке до нього значеннєво слово дальший. Навіть стилістичні редактори наших періодичних видань, коли натрапляють у тексті оповідання чи статті на це слово, відразу виправляють його на нібито "`більш українське"' "--- подальший. Деякі письменники, без видимих на те причин, в одному творі пишуть подальший, у другому "--- дальший, наприклад: "`Він зрозумів "--- раз і назавжди, "--- що його подальше життя неможливе без Васси"' (Ю. Смолич) і "`В запалі перебороти буржуазне мистецтво, в завзятті зачати нову "--- революційну "--- еру мистецтва пролетарського, "--- чи не нехтували ми нерозумно скарбами минулого, які й нам самим могли стати в пригоді, на дальшій "--- далекій "--- дорозі творення мистецтва нашого класу?"' (Ю. Смолич).

У тритомному Російсько-українському словнику на першому місці стоїть слово дальший, на другому "--- подальший, Словник за редакцією А. Кримського наводить тільки слово дальший: "`Дальші чотири століття"'. Це слово відповідає російським дальнейший, следующий. Тут ми розглядаємо це слово тільки в першому значенні.

Обидва ці слова мають право на існування, але з певною значеннєвою різницею між ними, приблизно такою самою, як і між спорідненими з ними прислівниками далі й подалі. Якийсь процес, дію чи явище, що відбулися в ближчий час, треба позначати словом дальший, як це бачимо в другій цитаті з твору Ю. Смолича; а те, що відбувається згодом, через певний проміжок часу, слід передавати словом подальший, наприклад: "`Дальші роки після смерті дружини він жив у Києві, а його подальше перебування "--- мені невідоме"'.

\subsection{Дійсний, дійсно, в дійсності, справжній, справді, насправді, на дiлі}

У доборі відповідників до російських слів действительный, настоящий, действительно, в действительности автори статей, перекладачі й доповідачі надуживають словами дійсний ("`Це "--- не вигадка, а дійсна подія"'), дійсно ("`Я дійсно не бачив її"'), в дійсності ("`Ми сподівалися великих наслідків від його проекту, а в дійсності це була авантюра"').

Слова дійсний і дійсно є в українській мові, але не треба забувати й інших слів: справжній ("`ці квіти "--- не справжні"'. -Леся Українка), справді "`Чи снилось це мені, чи справді так було?"' "--- І. Нечуй-Левицький), насправді ("`Інспектор у нас "--- людина молода, погарячився, а насправді не зробить лиха"'. "--- С. Васильченко), на ділі ("`На словах так, а нa ділі інак"'. "--- Словник за редакцією А. Кримського).

У наведених на початку фразах правильніше було б сказати: "`справжня подія"', "`справді не бачив"', "`насправді це була авантюра"'.

Слова дійсний, дійсно (дійсне), в дійсності виступають на своєму місці в таких фразах: "`Ви бачите тут одно з дійсних чудес сучасної косметики"' (М. Коцюбинський); "`Ватя... примітила дійсне сільське своє життя, дійсні свої обставини"' (І. Нечуй-Левицький); "`Так дійсно воно й було"' (з живих уст); "`Я це дійсно знаю"' (Словник за редакцією А. Кримського).

\subsection{Домашній і свійський}

"`По двору ходило багато домашньої птиці"', "--- читаємо в одному сучасному оповіданні, де автор не замислився над різницею слів домашній і свійський.

Прикметник домашній означає "`той, що живе в домі або стосується дому"': "`Домашнього злодія не встережешся"' (М. Номис); "`Іван хоче оповідати про своє життя домашнє"' (М. Коцюбинський), а свійський "--- "`не дикий, приручений"': "`Коли нема диких (качок), то з досади і свійських лупить"' (О. Стороженко); "`На цвинтарі поміж бабами та дівчатами дибали чотири свійські журавлі"' (І. Нечуй-Левицький). Миша "--- дика тварина, але коли вона живе в хаті, її звуть домашньою мишею на відміну від такої ж дикої "--- польової, що водиться в полі.

Слово свійський буває синонімом слова звичний: "`Соломія затулила вуха й заплющила очі. Ця пітьма більш знайома, більш свійська, не так мучила її"' (М. Коцюбинський). Інколи ним користуються як відповідником до російського нaшeнский: "`Колись шляхта та свійська старшина в ярмо запрягали"' (П. Кочура).

\subsection{Дpyжний і дружній}

Через звукову подібність слів дружний і дружній їх часто плутають і ставлять не там, де слід: "`Дружніми зусиллями здолали ми всі перешкоди"'; "`Передайте мій дружний привіт усім товаришам"'. Дружний "--- це "`одностайний, той. що має спільні інтереси з іншими"': "`Тут ми самі, дружною силою, можемо собі допомогти"' (І. Франко); "`Дружній (у називному відмінку "--- дружна) череді вовк не страшний"' (М. Номис). Іноді це слово має значення "`швидкий, нестримний"': "`Весна була рання, дружна"' (З. Тулуб).

Слово дружній означає "`приязний, народжений дружбою"': "`Дружня розмова"' (П. Куліш).

Отож, у двох перших фразах треба було сказати: "`Дpyжними зусиллями здолали"', "`дружній привіт"'.

\subsection{Живописний, живописно, малярський, мальовничий, мальовничо (мальовниче)}

З деякого часу прикметник живописний і прислівник живописно, що походять від іменника живoпис, майже витиснули на сторінках наших періодичних і неперіодичних видань давно відомі українські слова малярство, малярський, мальовничий, мальовничо.

В одній газеті читаємо; "`Випускники живописного (?) факультету захищають нині свої дипломні роботи"'; бачимо в журналі: "`Які живописні краєвиди над Ворсклою!"'; запевняє автор белетристичного твору, що його персонаж: "`Уміє живописно оповідати"'.

Русизм живопис трапляється в українській мові: "`Кинути живопис і естетику я й не можу й не хочу, бо це "--- моє покликання"' (А. Кримський), "--- але є власне слово з цим же значенням "--- малярство: "`Малярство, картини "--- це зір моїх очей"' (І. Нечуй-Левицький); є й маляр, що становить синонім не до слова фарбар, а до художник: "`Коли б же мені тії малярі, "--- намалювала б личенько собі"' (народна пісня); "`Великий італійський маляр Рафаель"' (Словник за редакцією А. Кримського). Є в українській мові похідний прикметник малярський: "`Сошенко залучив Тараса до малярської школи"' (І. Нечуй-Левицький). Чому б не скористатися цим прикметником для назви факультету замість нечіткого або двозначного живописний, що є синонімом не тільки до прикметника малярський, а й до мальовничий: "`Там дуже мальовнича місцевість: дикі гори, тайга"' (М. Трублаїні). Не слід забувати й про прислівник мальовничо (мальовниче): "`Краї сеї хустки мальовниче спадали на спину й на плечі"' (А. Кримський).

Можна згадати випадки вживання слів живописання: "`Історичним живописанням вони не вдовольняються"' (П. Куліш), живописати: "`Ти ж мені недаром живописав якусь Катрю поетичними кольорами!"' (М. Старицький). Від них іноді творять похідні дієприкметники й прикметники.

\subsection{Заключний, кінцевий, прикінцевий, остаточний}

Дієслово заключати й похідний від нього прикметник заключний, а також іменник заключення нерідко доводиться чути з уст і бачити на письмі: "`Колгосп заключив договір на продаж городини"'; "`З досвіду минулого можна заключити, що до весни треба готуватися взимку"'; "`На заключення зльоту відбувся концерт"'; "`Заключна вистава театру пройшла з великим успіхом"'; "`У своєму заключному слові доповідач відповів на всі питання"'.

Прикметник заключний попав навіть до наших словників, хоч дієслова заключати й віддієслівного іменника заключення там немає. Чому? Та тому, що дієслова заключати нема в українській мові, а прикметник заключний є не що інше, як калька з російського слова заключительный.

Яка потреба в такому калькуванні? Чи нема відомих українських відповідників, що доводиться на певні поняття позичати слова з інших мов? Ні, такі відповідники є, ними широко користуються ті, що дбають за культуру своєї мови. Ось прикметник кінцевий ("`Кінцеві форми тієї еволюції"'. "--- А. Кримський; "`Розмір додаткової оплати визначається залежно від кінцевих результатів роботи тваринників"'. "--- "`Радянська Україна"'); є ще прикметник прикінцевий ("`У прикінцевій строфі висловлено основну думку твору"'. "--- "`Історія української літератури"'); в деяких випадках відповідником до російського прикметника заключительный є слово остаточний, наприклад: остаточний баланс, остаточна цифра ("`Почисливши все звільна, він прочитав остаточну цифру без голосу"'. "--- І. Франко).

З цих прикладів бачимо, що в наведених на початку фразах можна й треба було написати: "`Колгосп уклав договір"'; "`Можна зробити висновок"'; "`На закінчення(наприкінці, наостанку) зльоту"'; "`У кінцевому (прикінцевому) слові"'.

\subsection{Запущений, занедбаний, занехаяний, задавнений}

Прикметник запущений, написаний із найрізноманітнішими значеннями, заступає останнім часом у художній літературі й публіцистиці інші, більш підхожі для того чи того випадку слова, як це бачимо, наприклад, у газетній статті: "`Тут запущена профспілкова робота, немає художньої самодіяльності"', "--- хоч куди краще було б написати: "`Тут занедбано (або занехаяно) профспілкову роботу"'. Навіть у художньому творі читаємо: "`Хвороба моя була запущена, операція пройшла важко"', "--- хоч про хворобу треба казати тільки задавнена.

Запущеною може бути худоба в спаш, ракета на війні ("`Знялись серед пітьми ракети, запущені з протилежного берега"'. "--- О. Гончар), якась річ, що її запустили в воду ("`На запущену принаду накидаються лини"'. "--- П. Воронько); зaпyщеним (по-російському вонзённым) може бути щось гостре "--- ніж, пазурі, зaпyщеними, цебто довгими, відрослими, можуть бути борода, кучері ("`Запущена, як у того попа, борода"'. "--- З живих уст). Нема потреби тулити це слово й туди, де є напохваті інші, відповідніші слова, тому, коли мовиться про тяжкий стан людини, неохайний вигляд парку, саду або кепсько наладнані справи, там краще казати занедбана людина, занехаяний садок, занедбані справи, ніж запущена людина, запущені справи тощо.

\subsection{Здібний, здатний, зyгapний}

Чи слова здібний, здатний, зугарний є цілком тотожні, чи між ними є якась значеннєва різниця? Ні, це "--- не зовсім тотожні слова. Іменник здібність, який виник від прикметника здібний, означає "`наявність природжених задатків якогось таланту, розумових властивостей чи нахил до якогось уміння"': "`Софія виявила неабиякі здібності"' (А. Шиян). Тому й прикметник здібний указує на наявність у людини певних природжених властивостей: "`Здібний, як віл до корита"' (М. Номис); "`Мая був талановитий, здібний і освічений юнак"' (Ю. Смолич).

Іменник здатність, похідний від прикметника здатний, означає "`набута властивість чи підхожість людини або речі до чогось"': "`Не кожен має здатність так прислужуватись, як він"' (із живих уст). Через це й прикметник здатний прикладають до людини, що підо впливом тих або тих умов у житті набула певних властивостей, а не народилася з ними: "`Він на таке "--- не здатний"' (із живих уст); "`Мені ці халяви "--- не здатні, бо малі"' (Словник Б. Грінченка).

Близьким до здатний є прикметник зугарний: "`Я не знаю, чи зугарен він хоч слово ласкаве сказати"' (М. Кропивницький); "`А ми доженемо. "--- Зугарні!"' (Панас Мирний).

Отож, треба казати: "`Ця людина визначається неабиякими математичними здібностями"', "--- а не здатностями, "`він може (здатний) таке сказати"', "--- а не здібний.

\subsection{Злісний і затятий}

"`Ніякі вмовляння й попередження не допомогли, і він став злісним п'яницею"', "--- читаємо в репортерській замітці й міркуємо: чи ця людина, що пустилась берега, стала тільки без просипу пити, чи в неї воднораз і зіпсувалася вдача "--- стала злісна, як то виходить за репортером, бо прикметник злісний є насамперед відповідником до російського злобный: "`Під удари вітру злісні, що летить над морем нив, відчинив вікно я пісні, серце пісні відчинив"' (В. Сосюра). Але з дальшого читання тексту бачимо, що йдеться тут не про вдачу, а тільки про те, що п'яниця став непоправний, не піддавався ніякому впливу. На такий випадок є в українській мові слово затятий: "`Коли він "--- такий затятий, то й я буду затятий"' (Словник Б. Грінченка). Отож у репортерській замітці треба було написати: "`став зaтятим п'яницею"'.

Проте прикметник злісний може бути відповідником і до російського злостный, коли йдеться про рослини чи комах, наприклад, злісні шкідники: "`Насіння для посіву треба цілком очистити від домішок бур'янів, особливо злicних"' ("`Колгоспна виробнича енциклопедія"').

Зі сказаного випливає, що не слід користуватися словом злісний безоглядно, а треба ставити його там, де воно буде слушне.

\subsection{Значний, чималий, неабиякий (великий)}

Прикметником значний і прислівником значно в сучасній українській мові так надуживають останнім часом, що вони майже витиснули інші близькі слова, тим самим збіднюючи мову. Раз у раз чуємо й читаємо: значний унесок, знaчнi впливи, знaчно кращий, знaчно більший тощо. Замість того, щоб сказати: "`Ми маємо в галузі фізкультури значні досягнення"', "--- точніше й краще було б: чималі (неабиякі, великі) досягнення; замість: "`Значно краще зробити це ось як"', "--- можна сказати: "`далеко (або куди набагато) краще"'.

Не слід забувати, що прикметник значний буває ще синонімом до слів відомий, шанований, заслужений: "`Значні пани і шляхетство"' (О. Стороженко), "--- а прислівник значно в деяких діалектах означає ще те ж що й слова помітно, видно: "`Значно, що господар"' (Ю. Федькович).

\subsection{Красивий, гapний, вродливий, крaсний, хорoший, чудoвий}

Усі ці слова значеннєво є дуже близькі між собою й відповідають російським красивый, хорoший. Дехто так уподобав слово красивий, що забув усі інші слова-синоніми: красива дівчина, хоч можна сказати й гаpнa (вродлива, красна) дівчина. Дехто каже: "`Який красивий будинок!"' "--- не замислюючись над тим що, може краще сказати: гарний (чудовий) будинок.

Наведемо кілька прикладів із нашої класичної літератури й фольклору: "`Гарна, як квітка гайова"' (М. Номис); "`На городі верба рясна, там стояла дівка красна"' (народна пісня); "`Вишию лишень я йому подушку гарну напродиво"' (І. Нечуй-Левицький); "`Не родись багатий та вродливий, а родись при долі та щасливий"' (М. Номис); "`Хвалилася сусідам своїм молодиця: яка вона хороша, яка білолиця"' (Я. Щоголів).

Прикметнику красивий народна мова надавала трохи іншого значення, ніж дехто надає йому тепер, "--- він указував не на саму красу, а на те, що надає людині краси: "`Прибігли до його трупа, покропили цілющою водою "--- він зціливсь; покропили красивою "--- то був гарний, а це ще кращий став"' (Казки й прислів'я, що записав І. Манжура).

Як бачимо з цих прикладів, українська класика й народна мова широко використовували багатство синонімів, дуже рідко вдаючись до слова красивий. Таких прикладів можна навести багато, не кажучи ще й про інші слова-діалектизми, наприклад: гожий, пригожий, красовитий, ловкий, файний ("`Кажуть люди, кажуть, що я "--- файна дівка"'. "--- Закарпатська пісня; "`Ловкий парубок. "--- Із живих уст на Полтавщині; "`Вдовине личко красовите"'. "--- Марко Вовчок). То яка потреба збіднювати мову, забувши цю словесну різноманітність, і пересипати писаний текст чи живу мову одним-однісіньким словом красивий? А тим часом ми вживаємо його навіть там, де воно ніскільки не підходить: "`Твій учинок "--- дуже некрасивий"'.

\subsection{Лікарський, лікувальний, лікарняний, лікарський}

"`Лікарська косметика під доглядом досвідчених лікарів"', "--- бачимо табличку над дверима медичного закладу; "`Одразу за парканом починалися лікарські будинки"', "--- читаємо в одному нарисі. В обох цих фразах прикметники лікарська, лікарські пантеличать того, хто читає їх, а не пояснюють. Прикметник лікарський означає "`належний лікареві"' (лікарський халат) або "`такий, що стосується діяльності лікаря"' (лікарський огляд): "`Хора лежала непритомна, і здавалося, що не чула лікарської гадки"' (І. Франко). Прикметник лікувальний указує на оздоровчі, збудливі, тамівні властивості, цебто має зв'язок із поняттями ліки, лікувати: "`Виноград має і лікувальні властивості"' ("`Колгоспна виробнича енциклопедія"'). Нарешті, слово лікарняний означає "`належний лікарні"': "`лікарняний персонал"', "`Тут під стінами й коло груби навалено цілі гори лікарняного мотлоху"' (переклад із А. Чехова).

З уваги до цього треба було на табличці написати: лікувальна косметика, "--- бо тут мають на увазі ті процедури, що лікують, а не медичний персонал, що їх виконує; в другій фразі треба було написати: лікарняні будинки, "--- бо мовиться про будинки, які належать лікарні.

Треба пам'ятати, що, крім прикметників лікарський, лiкувaльний і лікарняний, є ще прикметник лікарський (із наголосом на другому складі). Цей прикметник відповідає російському лекарственный: "`Ще на світанку своєї історії людина збирала й використовувала для лікування деякі лікарські рослини"' ( "`Ботанічний журнал"') .

\subsection{Любий, любий, любимий, перший-ліпший, перший-кращий, будь-який, кожний, усякий, улюблений}

"`У нашій школі любий учень розповість біографію Тараса Шевченка"', "--- кажуть навіть учителі, замість того, щоб висловитись правильно: "`Кожний (або всякий, будь-який, перший-ліпший, перший-кращий) учень розповість біографію"'.

Прикметник любий означає не "`будь-який"', як у російській мові любой, із якого й скалькували ті, що не знають гаразд української мови, нібито українське любий, а "--- "`милий"': "`Ні, любий, я тобі не дорікаю"' (Леся Українка); "`Дихни на повні груди, народе любий мій!"' (П. Тичина), "--- або "`приємний"': "`Така люба рілля, що дитина виросла б, коли б посадив"' (М. Номис).

Інколи трапляється не тільки в сучасній публіцистиці, а й у художніх творах прикметник любимий, що має тенденцію витиснути давній прикметник улюблений: "`Вишивання "--- це її любима робота"'. Та чи є потреба в такій заміні? Давно відомий прикметник улюблений цілком передає те поняття, що його вкладають у любимий: "`Улюбленим заняттям Антосі було малювання"' (О. Донченко); "`І шлють усі хвалу й привіт улюбленій країні..."' (Н. Забіла) .

Іноді прикметник улюблений виступає синонімом слова коханий: "`Вона бачила Ольгу ...на таємних сходинах з улюбленим"' (І. Франко).

Близькими за своїм значенням до прикметника улюблений є іменники улюбленик ("`...я був улюблеником у сім'ї"'. "--- М. Коцюбинський) та улюбленець "--- відповідники до російських слів любимец, баловень.

\subsection{Минулорічний, торішній, позаминулорiчний, позаторішній}

У діловій та офіційній мові часто натрапляємо на невдало й неприродно створені від словосполук минулого року, позаминулого року прикметники минулорічний, пoзаминулорічний: "`Минулорічний урожай був уже кращий, як пoзаминулорічний"'.

Українська класична література й живе народне мовлення додержувалися звичайно прислівників торік ("`Виглядала козаченька молодого, що торік покинув"'. "--- Т. Шевченко), позаторік ("`Твою долю, моя доню, позаторік знала"'. "--- Т. Шевченко). Від цих слів і виникли прикметники торішній ("`Так рад, як торішньому снігові"'. "--- Словник Б. Грінченка), позаторішній ("`І треба ж, на біду, позаторішню весну його лихий поніс чогось за Десну"'. "--- Є. Гребінка).

Отже, не тільки в художній літературі, а й у діловій та офіційній мові слід додержуватися цих давніх українських слів і писати: "`Торішній урожай був уже кращий, як позаторішній"'.

\subsection{Музичний і музикальний}

Відповідно до російського прикметника музыкальный є два українські прикметники "--- музичний і музикальний, що спричиняє часом помилки, коли вважають хибно, ніби ці слова "--- тотожні й можна їх довільно ставити в реченні: "`У нашій школі відбувся цікавий музикальний вечір"'; "`його голос "--- дуже музичний"'.

Прикметник музичний означає "`належний музиці"', "`пов'язаний із музикою, використовуваний для музики"': "`У кутку стояли музичні інструменти"' (П. Панч); "`Музичні варіації"' (І. Нечуй-Левицький), "--- а музикальний "--- "`схильний до музики, здібний у музиці"': музикальний слух, музикальні пальці, "--- або "`суголосний, мелодійний"': "`Голос музикальний"' (М. Коцюбинський).

Отож, у наведених на початку фразах треба було написати "`цікавий музичний вечір"', "`голос музикальний"'.

\subsection{Недостойний і негідний}

"`Недостойна поведінка п'яного хулігана обурила всіх присутніх"', "--- читаємо в репортерській замітці. Прикметники "`достойний"' і "`недостойний"' існують в українській мові паралельно з прикметниками "`гідний"' і "`негідний"' і не мають значеннєвої різниці, але між ними є певна стилістична відмінність. Прикметники "`достойний"' і "`недостойний"' як старослов'янізми надають реченню поважного або й урочистого характеру: "`Покажіть ви лишень достойні пам'яті діла"' (П. Куліш); "`Він "--- не достойний такої високої нагороди"' (з живих уст). Тим-то в реченні, де мовиться про поведінку п'яного бешкетника й де нема потреби надавати цьому врочистого тону, більш підхожим буде прикметник "`негідний": "`негідна поведінка п'яного хулігана"'.

\subsection{Необхідний, необхідно, необхідність, потрібний, неодмінний, конче потрібний, доконечний, треба, конче треба, украй треба, аж-аж-аж треба, потрібно, потреба, гостра потреба, конечна (доконечна, нагальна) потреба}

Прикметника "`необхідний"' і похідних "--- прислівника "`необхідно"' й іменника "`необхідність"' годі знайти в творах української класики, не чути їх і з уст народу. Це "--- штучні слова, "`ковані"', як казали раніш. А тим часом вони поширились не тільки в нашій сучасній публіцистиці, а й у художній літературі! Ось приклади: "`Необхідною умовою успішного навчання є дисципліна серед учнів"'; "`Ці правила необхідно пам'ятати завжди"'; "`у цьому нема ніякої необхідності"'.

Чи є в цих словах якась потреба, чи бракує в українській мові відповідників до російських слів "`необходимый"', "`необходимо"', "`необходимость"? Звернімось до класики: "`В господі постала заметня, розмова була... про подорож, про речі, пoтрібні для подорожі"' (Леся Українка); "`Почекаємо, побачимо, що і як, і коли буде потреба, є в нас шаблі і рушниці боронити своє"' (З. Тулуб).

Якщо слід посилити значення потреби, можна додати до прикметника "`потрібний"' і прислівників "`потрібно"' або треба слова "`конче"', "`украй"' ("край"), "`аж-аж-аж"' ("`Конче треба було довідатись, що тут сталось"'. "--- В. Козаченко; "`Позич макітри "--- аж-аж-аж треба!"' "--- З живих уст). Так само можна посилити значення самого іменника "`потреба"', додаючи слова "`гостра"', "`конечна"' ("доконечна"), "`нагальна": "`Дементій відчував гостру потребу щиро поговорити з Прищепою"' (С. Воскрекасенко); "`Дмитро відчув нагальну потребу побути на самоті"' (Н. Рибак).

В українській діалектній мові можна почути слово "`необходимий"', але воно означає "--- "`той, що його не можна обійти"': "`Як підуть дощі, дак грязь буде необходима"' (Словник Б. Грінченка).

\subsection{Нерушимий, непорушний, незламний, нерухомий}

"`Слово шахтаря "--- нерушиме"', "--- читаємо в газеті, але трохи згодом у цій же газеті бачимо: "`Слово робітника "--- тверде, непорушне слово"', "--- після чого й виникає питання: чи є якась різниця між словами нерушимий і непoрушний?

Значеннєвої різниці між цими прикметниками в таких і подібних контекстах нема ніякої, обидва вони відповідають російським словам нерушимый, незыблемый, ненарушаемый, непреложный; синонімом до них є прикметник незламний: "`Слово, дане залізничниками, "--- тверде і незламне"' ("`Радянська Україна"'). Проте морфологічна різниця між першими словами є велика. Прикметник нерушимий виник із частки не й російського дієслова рушить, що означає по-українському "`руйнувати, розвалювати, валити"'; а прикметник непорушний "--- із частки не й українського дієслова порушувати, маючи означення "`той, якого не зламати, не можна від нього відступитися"': "`Стою "--- мов скеля непорушний"' (П. Тичина). З цього видно, що треба користуватись тільки прикметником непорушний.

Але є й українське слово нерушимий, що походить від частки не й українського дієслова рушити в розумінні "`чіпати, займати"': "`що діди та батьки кров'ю здобули, те нерушиме"' (М. Коцюбинський). Між цим прикметником і наведеним у першій фразі є певна не тільки морфологічна різниця, а й значеннєва: тут він є відповідник до російського неприкосновенный.

Інколи плутають прикметники непорушний і нерухомий у значенні російського неподвижный і не знають, якого з них краще вжити: непорушна тиша чи нерухома, нерухомий погляд чи непорушний?

Прикметник нерухомий означає "`той, що не рухається, перебуває в стані спокою"': "`Обомліла й заніміла, нерухома стала"' (П. Куліш); "`А мати стояла на місці нерухома, дивилась синові вслід"' (А. Головко); прикметник непорушний, крім згаданих вище значень, указує на те, що не можна чогось порушити: "`Скелі стояли непорушні над водою"' (Словник Б. Грінченка).

Отож, слід казати непорушна тиша, непорушний закон, але "--- нерухомий погляд, нерухоме майно тощо.

\subsection{Неприємний і прикрий}

Наша класична література тільки зрідка користувалась прикметником неприємний і прислівником нeпpиємно, надаючи перевагу словам прикрий і прикро. У сучасній українській літературі слова прикрий і прикро дедалі більше поступаються перед прикметником неприємний і прислівником нeпpиємно: "`Дівчині снився якийсь нeпpиємний сон"'; "`Щоб мати менше неприємних розмов з директором, він уникав його"'; "`Людині неприємно бачити й знати, що вона відстала від життя"'.

Між цими прикметниками й прислівниками є деяка семантична різниця: прикметник неприємний означає, що якась особа, дія чи явище не дають приємності людині: нeпpиємнa робота, неприємний чоловік; прикметник прикрий "--- емоційно наснаженіший, указує на більше враження від якості особи, дії чи явища: "`Тихович не знав уже, як покласти кінець тій прикрій сцені"' (М. Коцюбинський); "`Колісник прикро подивився йому у вічі"' (Панас Мирний). Отож, може бути неприємна розмова і прикра, неприємна згадка і прикра "--- все залежить від того, які емоції ми вкладаємо в ці слова.

Слід пам'ятати, що прикметник прикрий має ще значення "`крутий"' (прикрий берег), а також "`різкий"': червоний, аж прикрий (Словник Б. Грінченка).


\subsection{Нужденний, бідний, той, що (який) має потребу (потребує допомоги)}

Хоч як це дивно, а деякі наші довідники й періодичні видання помилково користуються прикметником нужденний, гадаючи, що він відповідає російському нyждaющийcя, й пишуть: "`нужденні члени сім'ї"', "`нужденна дружина"' тощо.

Український прикметник нужденний має інше значення; він не є синонімом слів злиденний, бідний і більше підходить за значенням до слів жалюгідний, виснажений, зморений: "`Розважає душу вбогу нужденне серденько"' (П. Куліш); "`В його лице нужденне, сухе, поморщене"' (І. Нечуй-Левицький); "`Худоба нужденна, миршава, та й то рідко в котрого ґазди й є"' (І. Франко).

До російських висловів нуждающиеся члены семьи, нуждающаяся жена українськими відповідниками будуть: члени сім'ї (або родини), що потребують допомоги, або бідні члени сім'ї; дружина, що потребує допомоги, бідна дружина, дружина, що (яка) має потребу в чомусь, дружина, якій треба допомогти.

\subsection{Останні, інші, решта}

"`Більша частина присутніх пішла додому, а останні залишились на нараду"'; "`Дійсні члени залишились, а всі останні вийшли"'. В обох цих фразах слово останні виступає недоречно.

Прикметник останній означає "`той або такий, далі від якого вже нема іншого"': "`Поки зберемо, то й останнє здеремо"' (М. Номис); "`Велелюбний отче, невже оце твоє останнє слово?"' (Леся Українка). Такого змісту нема в двох наведених на початку фразах, а через те там треба було поставити слово решта або інші: "`решта лишилась на нараду"', "`всі інші вийшли"'.

Не до речі стоїть слово останній і в такій фразі, взятій з одного сучасного оповідання: "`Петров, Амбуладзе й Сокирко наздоганяли втікачів, але останній спіткнувся й упав"'. Тут це слово пантеличить читача: хто це впав "--- останній із переслідувачів чи хтось з утікачів? У таких випадках краще сказати замість останній слово третій або повторити прізвище "--- Сокирко.

\subsection{Перекладний і перекладацький}

Інколи, через звукову схожість, плутають слова перекладний і перекладацький, тому пишуть: "`Перекладна робота потребує тонкого знання обох мов"'. Прикметник перекладний походить від іменника переклад і стосується не роботи перекладача, а продукту його роботи "--- перекладу: "`В історії українського народу, в його духовному зростанні велику роль відігравало друкування... перекладної літератури українською мовою"' (Вісник АН УРСР). Де мовиться про роботу перекладача, треба послугуватися словом перекладацький: "`Перекладацька мисль і перекладацький недомисел"' (О. Кундзич). Звісно, в наведеній на початку фразі треба було написати: "`перекладацька робота"'.

\subsection{Пиковий чи виновий?}

Із якогось часу київська опера стала друкувати на своїх афішах назву п'єси "`Пикова дама"' замість "`Винова краля"', як писалось і говорилось раніш і як наводить і тепер Українсько-російський словник АН УРСР.

Нагадаймо назви мастей у картах: винo "--- по-російському пики, жир "--- трeфы, дзвiнка "--- бyбны, чирва "--- чeрви ("`В яку масть ви ходите? Нащо жир, коли треба дзвінки або вина?"' "--- І. Нечуй-Левицький).

Від цих іменників "--- назв мастей "--- творяться й відповідні прикметники: винoвий (винова краля), жирoвий ("`Очі витріщив, як жировий туз"'. "--- М. Номис), дзвінкoвий (дзвінкова краля "--- Словник за редакцією А. Кримського), чирвoвий ("`У буденні дні все в халатику та в халатику або й так вискочить "--- боса, підтикана. А тепер, бач, яка краля чирвова"'. "--- І. Рябокляч).

Нагадаймо за одним заходом і українські назви фігур у картах: нижник або филька "--- по-російському валeт, краля "--- дама, король "--- король. Від зображення нижника на картах походить образний російський вислів лежать валетом, цебто ногами поряд, а головами в різні боки, який по-українському буде не лежати валетом, як надруковано в одному сучасному оповіданні ("`В хаті було так тісно, що декому довелося спати валетом"'), а лежати митусь (або митусем): "`Ми звечора полягали як треба, а вранці митусем лежали, бо вночі дуже ворочались"' (Словник Б. Грінченка).

Наш народ послугується всіма цими словами, отож нема чого цуратись їх українським театрам, пресі й художній літературі.

\subsection{Подібний чи такий?}

У нас повелося в усній і письмовій мові не тільки вживати прикметника подібний у значенні "`схожий із чимось чи кимось"', а й ототожнювати його з висловом такий самий; ба навіть більше: прикметник подібний майже витиснув з ужитку займенник такий: "`Подібні вчинки недобре характеризують людину"'; "`Подібних прикладів можна навести ще багато"'. Інколи це призводить до того, що двозначність безоглядно вживаного прикметника породжує непорозуміння. Візьмімо фразу: "`На подібні видання є великий попит"', "--- про що в ній говориться? Чи про те, що покупець вибирає схожі видання, чи йому до вподоби видання такого ґатунку? То чому не написати: "`На такі видання є великий попит"'? Так само вчувається певна значеннєва різниця між висловами подібні помилки й такі помилки.

Мабуть, слід було б залишити за прикметником подібний тільки значення "`схожий"': "`Вона була так подібна до тієї, що загинула на фронті"' (Д. Ткач); коли йдеться не про схожість, тоді треба користуватися займенником такий ("`Христі вперше доводилося бачити таке диво"'. "--- Панас Мирний).

\subsection{Помірний і поміркований}

Хоч як це дивно, але й освічені люди часом помиляються щодо слів поміркований і помірний, ставлячи одне замість другого: "`Зима цього року була поміркована: лютих морозів майже не було, й часто траплялись відлиги"'. Помилка ця виникає, мабуть, через те, що обидва прикметники мають один спільний відповідник у російській мові "--- умеренный: "`Зима была умеренная"', "`Этот человек всегда придерживался умеренных взглядов"'.

По-українському поміркованою, або уміркованою, цебто розсудливою, обережною, може бути тільки людина: "`Розсудливий, поміркований та обережний зроду, він усе думав, коли б часом із цього вигідного діла не вийшов якийсь невигідний для його кінець"' (І. Нечуй-Левицький); "`У критиці кріпосницької системи, монархічного ладу він залишався на поміркованих позиціях дворянина-просвітителя"' ("`Історія української літератури"').

Слово помірний стосується погоди, клімату, явищ і речей. Воно відповідає не тільки російському умеренный, а ще й соразмерный, размеренный, посредственный: "`Славиться Україна своїм чудесним помірним кліматом"' (І. Цюпа); "`Самотньо й лунко одгукується в німих стінах моя пoмірна хода"' (С. Васильченко); "`Одіта по-городянському: ...невеличкі помірні черевики на ногах із зеленими застібочками"' (Панас Мирний). Отже, в першій фразі треба було сказати: "`Зима цього року була помірна..."'

\subsection{Різний і всякий, усілякий}

Автори статей і оповідань часто надуживають прикметником різний, не спиняючись думкою, чи буде це слово до речі в певному тексті: "`Він наговорив багато pізниx слів, а нічого путнього так і не сказав"'; "`З різними людьми він зустрічався в житті "--- з розумними й дурними, чесними й підлими..."'. У цих реченнях ми зосереджуємо свою увагу на різниці між словами й людьми, але не знаходимо її в дальшому тексті, бо автори оповідали нам про всякі слова й про всяких людей. Прикметник pізний передає відмінність: "`Ми з тобою "--- pізнi люди"' (з живих уст); "`Мій п'янюга найнявся до одного пана... я до другого хазяїна найнялась "--- у pізнi села"' (Ганна Барвінок).

Якщо нема потреби підкреслювати відмінність між тим, про що йдеться, тоді краще користуватися займенником усякий: "`Всього було доволі: вовків у лісах, зайців у полі і риби всякої, великої й малої в озерах і ставах"' (Л. Глібов); "`У неї в хаті завелось багато всяких вузликів з насінням "--- великих і малих"' (М. Коцюбинський), "--- або займенником усілякий: "`...обов'язок фольклористів "--- усілякими способами виявляти таланти..."' (М. Рильський); "`...захоплені переказуванням усіляких новин, вони просто забували постукати Петуникові..."' (Ю. Шовкопляс).

\subsection{Робочий і робітничий}

Зрідка трапляються помилки, коли плутають ці схожі за будовою прикметники й пишуть: "`Восьмигодинний робітничий день"' (замість "--- робочий день); "`Робочий натовп не втихомирювався"' (замість "--- робітничий натовп).

Прикметник робочий походить від іменника робота й означає "`пов'язаний із процесом або часом праці"': "`Забіжиш до Марусі у робочу часину"' (Марко Вовчок); "`Клопоти робочого дня вернули йому енерґію"' (М. Коцюбинський). Цей прикметник означає ще "`працьовитий, роботящий"': "`Робоча, як бджола"' (М. Номис); "`Дівка тиха, робоча"' (Панас Мирний).

Прикметник робітничий походить від іменника робітник і означає "`пов'язаний із робітником, належний робітникові"': "`На мітинґ зібралась юрба робітнича"' (М. Бажан); "`Ото й почне розповідати про місто, про завод, про життя робітниче"' (Д. Головко).

Трапляються випадки, коли обидва ці прикметники вживаються з одним іменником, залежно від того поняття, що ми надаємо їм: можна сказати робітничий одяг "--- цебто те вбрання, яке звичайно носять робітники, характерне для робітників, і робочий одяг "--- убрання, що ним користуються тільки під час роботи.

\subsection{Складний і складаний}

Щоб не помилятись у вживанні цих схожих слів "--- складний і складаний, як це часто доводиться спостерігати в мовленні, слід пам'ятати, що прикметник складний пов'язується з іменником складність, а складаний походить від дієслова складати; перший означає, що якась річ або явище "--- не прості, а становлять певну складність: "`Складну ти задачу задала мені, "--- вже спокійніше відказав Бондар"' (М. Чабанівський); цей прикметник, із наголосом на першому складі, має й друге значення, відповідне до російського склaдный, тобто "`доброї будови тіла"': "`Її постать, повна, тілиста і разом склaдна, її свіже лице... все разом заворушилося в кількох дзеркалах"' (І. Нечуй-Левицький).

Прикметник складаний указує на річ, яку можна складати: "`Кулемет із трьома складаними ніжками"' (з перекладу М. Пінчевського); "`Поки чекали гостей, Стьопа витяг на палубу складаний гумовий човен, так званий кліпербот"' (М. Трублаїні). Такий предмет, як кишеньковий ножик, може бути не тільки складаним, бо частини його складаються, а й складним, якщо в ньому є багато приладів, призначення котрих важко відразу збагнути.

\subsection{Старий і дaвній}

Іноді доводиться чути: "`Ми з вами "--- старі приятелі"', "--- хоч обом співрозмовникам нема й тридцяти років віку. То які вони "--- старі? Вони "--- давні приятелі. Але якщо треба підкреслити, що йдеться саме про вік співрозмовників, а не про давність приятелювання, тоді слушний буде прикметник старі: "`Ми з вами "--- старі обоє, багато на віку бачили"' (з живих уст).

Природніше, правильніше казати: давня звичка, давнє правило, а не стара звичка, не старе правило. Зате цілком слушно буде сказати: стара (чи застаріла) зброя, старі поняття, старий хрін тощо.

\subsection{Тривкий і тривалий}

Тривала дружба чи тривка? Вогнетривка цегла чи вогнетривала? "--- постає питання перед людьми, що не замислились над походженням цих прикметників і їхніми значеннєвими функціями. Прикметник тривалий означає, що якась дія чи стосунки між людьми довго тягнуться в часі: "`Знову настала тривала мовчанка"' (В. Собко). Прикметник тривкий означає "`міцний, сталий, такий, що не піддається змінам"': "`Як буде мур готовий, прийдуть люди і докінчать хати, палати й храми, під захистом тривким їх праця буде тривка й доладна"' (Леся Українка).

Дружба може бути тривка, цебто міцна, і тривала, що визначається довгим часом. Цегла "--- тільки вогнетривка, бо йдеться про її стійкість чи тривкість перед дією вогню, а не тривалість перебування в вогні.

\subsection{Чисельний і численний, багаточисeльний}

Прикметники чисельний і численний часто плутають, ставлячи їх не там, де треба: "`Цього разу збори були чисельні"', "`Між населенням півночі й півдня країни є велика численна різниця"'.

Прикметник чисельний указує на те, що стосується числа, що бере за основу числові вирази: чисельний аналіз, чисельна перевага, чисельна переконливість тощо. Прикметник численний означає "`наявний у великій кількості"': "`Небо заступали хмари. Вони насувалися з заходу, закриваючи собою численні зорі"' (А. Шиян); "`Почалася система численних гірських хребтів"' (О. Гончар); "`... численні тріщини в'юнились у всіх напрямках, ніби сітка жил"' (І. Вільде).

Отже, в двох перших фразах треба було написати: "`збори були численні"', "`велика чисельна різниця"'.

Інколи трапляється в наших газетах і такий дивний прикметник: "`Мітинг був багаточисельний"'. Слова багаточисельний, яким автор газетної замітки хотів підкреслити, що на мітинзі було багато людей, нема в українській мові, є прикметник численний, який і треба було тут написати: "`Мітинг був численний"'. Якщо авторові хотілось посилити враження, він міг би додати: дуже (вельми) численний.
